Най-сетне очи в очи, Дио.
Поздравления, Полнареф. Отмъсти за сестра си
и благополучно стигна дотук.
Ако искаш да ме наградиш за което, с радост ще приема живота ти.
Ще ти дам един шанс. Слез две стъпала,
и ще ти позволя да ми служиш отново.
Но ако не ти се живее, изкачи стълбите.
Когато се срещнахме,
аз бях разгромен от безмерното ти зло, от страха ми от теб.
Вървях по пътя на губещия.
Да живея, играейки ти по свирката, е по-страшно и от смъртта.
Но сега не чувствам грам страх.
Само желание за битка. Срещата ми с г-н Джостар и другите,
45-дневното пътешествие и смъртта на приятелите ми
разсеяха страха ми от теб.
Сигурен ли си? Изкачи стълбите тогава.
Така значи, Полнареф.
Слезе надолу. Значи искаш да ми служиш.
Какво става? Сигурен съм, че направих крачка нагоре!
Какво има? Изглеждаш объркан, Полнареф.
Нима това не говори за страха ти?
Или дълбоко в себе си искаш да се изкачиш,
но от страх тялото ти подсъзнателно прави обратното?
Невъзможно! Знам, че се качвах нагоре!
Какво направи? Станда ли си използва?
Нима...
Диовият Станд...
Света?
Какъв е той?
Искам да узная цялата приказка.
Топлината се покачва от пясъка, който се вълнува кат' море.
Зовът съдбовен за пореден път отеква.
Заплашителен огън изпепелява дестинацията им.
С остриета безстрашни
те ще пронижат сбралите се богове.
Накъде са се запътили и съдбата още отговор не може да даде,
ала за последната битка време е.
Платинена звезда ще бележи началото на този период!
Историята им започна, ала времето не спира своя бяг.
Кръстоносците не ще се спрат и на всичко край ще сложат!
Празната последна страница той ще вземе в ръце
и юмрук през нея ще забие!
Краят на света
и спомените на рода!
НЕВЕРОЯТНИТЕ ПРИКЛЮЧЕНИЯ НА ДЖО-ДЖО И ЗВЕЗДНИТЕ КРЪСТОНОСЦИ: ЕГИПЕТ
Епизод 45: Светът на Дио, част 1
Полнареф, замислял ли си се защо живеят хората?
Те живеят, за да покорят тревогите и страховете си,
за да постигнат душевен мир. Те търсят слава, търсят власт.
Трупат богатства само за да постигнат този душевен мир.
Бракът и приятелството са по същата причина.
Било помощ на другите, били любов и мир...
Тези неща също им дават нужното спокойствие.
Душевният мир е целта на човечеството.
Тогава какво лошо има да ми служиш?
Всички тревоги ще те напуснат.
Нима фактът да ме предизвикаш готов да умреш
не буди съмнения у теб?
Не е за вярване! Поддавам му се подсъзнателно?
Ти си способен носител на Станд. Жалко ще е да те убия.
Защо не забравиш за Джостар и другите и не ми служиш вечно?
Обещавам ти вечен душевен мир.
Лоша работа.
Авдол, Иги... Дайте ми кураж!
Достатъчно, Дио! Вече умрях веднъж!
И няма да умра втори път, преди да разкрия тайната на твоя Станд!
Не ми оставяш избор.
Ще трябва да умреш, Полнареф!
Това ли е бил Света? Дай да го видим!
Безсмислено! Безсмислено! Безсмислено! Безсмислено!
Г-н Джостар!
Не се тревожи, Полнареф.
Дио!
Това беше Дио, нали? След него!
Нека ви кажа нещо преди това. Сблъсках се с неговия Станд.
Всъщност случилото се не може да ми го побере главата.
Ще се опитам да ви обясня.
Мислех, че изкачвам стълбите, но вместо това слизах надолу.
Знам, че звучи налудничаво.
И аз не знам как успя. Мислех, че полудявам.
Не беше евтин номер като хипноза или свръхскорост.
Изпитах нещо много по-ужасяващо.
Къде са Авдол и Иги?
Те не успяха.
Загинаха заради мен.
Разбирам.
Г-н Джостар, слънцето залязва. Трябва да побързаме.
Прав си.
Хей, Смотльо! Какво има на горния етаж?
Кула. Има една стая.
Лорд Дио прекарва деня там. - Други стълбища водят ли към нея?
Не. Само тези.
Отлично. Води ни.
В ковчега ли е? Мъжът, който след малко ще видим,
е някой, когото знам отдавна, въпреки че никога не съм го срещал.
Да. Винаги съм го знаел.
Зная за него от деня на своето раждане.
Джотаро също.
Всички в нашия род го знаем. Не с носталгия,
а като враг, когото един ден трябва да победим.
Нямам угризения.
Нито за пътуването ни, нито за това, което ще последва.
Не съжалявам за нищо.
Ясно усещам, че съм на страната на светлината.
Дио е тъмнината, а г-н Джостар с останалите - светлината.
Въпреки че съм тежко ранен, те ме изпълват с кураж.
Аз съм на страната на светлината, страната на правдата!
Атакуваме, щом излезе от ковчега.
Внимавайте. Може и да не е вътре.
Смотльо, отвори капака.
Лорд Дио, кълна се, че не ви предавам!
Доведох ги тук, понеже вярвам във вас!
Така, както вярвам, че ще си опръскаш панталоните, ако пикаеш срещу вятъра.
Моля да разберете!
Стига дрънка и отвори ковчега!
Умолявам ви да ги убиете,
лорд Дио!
Сега ще изскочи!
Аз?
Аз съм бил вътре?
Но аз току-що отворих капака? - Какво? Как е успял?
Не съм свалял очи и за миг от ковчега!
Някой видя ли Смотльо да влиза... Тоест да го вкарват в ковчега?
Гледах през цялото време и изведнъж се оказа вътре в него!
Полнареф беше прав. Това не е нито свръхскорост, нито някакъв номер!
Имам лошо предчувствие!
Бягайте!
Мамка му!
Какво правиш, Полнареф?
Мамка му!
Какво беше това, по дяволите? Не го видях, но този Станд
беше по-страховит от всички останали, с които сме се сблъсквали досега.
Както познаваш булдозер само по звука на двигателя му!
И аз го усетих. Невероятна враждебност!
Сякаш някой ми завря ледена висулка отзад!
Ако бяхме останали горе, щеше да ни избие един по един.
Кофти... Много кофти! Слънцето почти се скри.
Удари неговият час.
Нали не предлагате да отстъпим до следващия изгрев?
Ще ви го кажа направо, г-н Джостар. Аз няма да подвивам опашка!
Съгласен съм с Полнареф.
Съгласен съм с вас, но ситуацията се промени.
Сблъскахме се с неговия Станд Света и не разбрахме как действа той.
Ако катериш планина, без да знаеш пътя
или къде е билото й, изгубването ти е гарантирано.
Неизбежно е като оригнята, след като си пил кола.
Ясно е, че Дио ще ни погне
и че ще опита да ни довърши преди изгрев слънце.
През това време ще ни се удаде възможност да разберем как работи
неговият Станд. Тази възможност ще чакаме!
Не! Не мога да избягам! Авдол и Иги загинаха заради мен!
Ще бъда подмолен, дори в Ада бих отишъл,
но няма да избягам!
Почакай, Полнареф! - Не можеш да го спреш, старче.
Джотаро, ти какво мислиш?
Полнареф ще се бие, преследвайки го.
Ние ще се бием, отстъпвайки.
Тоест ще го приклещим.
Ей, ти. Искам да ти купя пикапа. Продай ми го.
Моля? Върша си работа с него! Какво си...
Дим да ни няма, Какьоин!
Ето те, Дио. Да бягам до изгрев? Забрави за случая!
Ще го убия сам. Не знам какъв е Стандът му,
но пак има начини да го убия.
Ще те ликвидирам! - Не прибързвай, Полнареф.
Казах им да те оставят да си трошиш главата,
но дъртият и Какьоин настояха да дойда с теб.
И ето ме тук. - Джотаро...
И таз добра...
Станд - Света Носител - Дио
Автомобил? Бърз и мощен.
По мое време имаше само карети.
Какво пипаш там? Тази кола е на сенатор Уилсън Филипс!
През очите ли искаш да се издрайфаш?!
Виж ти... Младите сте толкова буйни в днешни дни.
Стига се обяснява и седни отпред. Ще шофираш.
Кой си ти? Мислиш ли, че ще ти се размине?
Разбира се, че няма да му се размине! Никой не може да постъпва така с мен!
Завърших средно и колеж с отличен! Бях капитан на отбора по борба!
Всички ме уважаваха след завършването.
Затова се кандидатирах! Имам вила хиляда акра на Хаваите!
Ожених се за модел, 25 години по-млада от мен!
Плащам 50 пъти повече данъци от другите!
Смачкал съм всичките си врагове. Един ден ще бъда президент!
Аз съм сенатор Уилсън Филипс!
Чуй ме добре, разбойнико! Ще гниеш в затвора за това!
Чуваш ли ме? Ще гниеш... - Ще се повторя.
Карай.
Кой е този? Ще ме убие!
Ще ме убие, ако не избягам!
Помощ...?
Какво?!
Мислех, че скочих от колата...
Какво правя пак вътре в нея?! Защо съм вътре?
Настигни онзи пикап.
Или ще те убия. - Слушам!
Защо съм вътре? Защо?! Ами да! Понеже съм сенатор!
Няма невъзможни неща за един сенатор.
Катранената аура, която излъчва, още се усеща.
След нас е. Преследва ни!
Дио може ли с точност да разбере къде сте?
Не. Той е в тялото на дядо ми Джонатан Джостар.
Между телата ни съществува връзка, наподобяваща вълни,
но тя само ни подсказва на какво разстояние сме, нищо повече.
Както знаех, че сме близо до имението, но не и къде се намира.
Той може единствено да усети, че някой Джостар е наблизо.
Не може да ни различи с Джотаро.
Сигурен съм, че не знае, че сме се разделили.
Странно... По филмите веднага палят.
Попаднахме в задръстване.
В час пика винаги е така. - Карай.
Но няма накъде.
Тротоарът е достатъчно широк. Карай. - Но той е пълен с хора,
прибиращи се от работа! - Не ми пука, карай.
Слушам!
Настъпи. - Слушам!
Запали. Качвай се, Полнареф.
Направих каквото поиска!
Ще ме пощадиш, нали? Ще пощадиш бедния сенатор, нали?
Не.
Ама разбира се! Това е сън.
Аз съм сенатор, не мога да умра. Това е сън. Сън! Ура!
Ето ги. Настигни ги, приближи се.
Иначе не мога да използвам Света.
Настига ни. Дио е в онази кола.
Какьоин!
Какьоиновият... - На ти, Дио! Изумруден плясък!
Как е възможно? Дори не стана от седалката!
Отклони ги с един пръст! Ами сега?!
Отрази и концентрирания Плясък. По дяволите!
Кога изкара Станда си? Няма как да не съм го усетил!
Беше малко далеч. Излезе от обсега на Света.
Какво става?
Каква файда да ти обяснявам?
Гледай си пътя и карай.
Внимавай, Какьоин. Приближи се много до него.
Съжалявам. Не устоях.
Преди няколко месеца той каза:
"Няма нужда да повръщаш от страх."
"Спокойно. Само спокойно, Какьоин."
По дяволите! Няма да загубя втори път от него!
Добре ли си, Какьоин? Видя ли Света?
Атакувах го от около десет метра.
Ако се бях приближил повече, щеше да ме убие.
Очевидно е, че неговият Станд крие толкова ужасяваща тайна,
която дори не можем да си представим. Разбрах две неща.
Първо, той не може да атакува от дистанция като Отшелника и Жреца.
Силата му е на близка дистанция като Платинена звезда.
Обсегът му е около десетина метра. Второ, атакува с юмрук,
което ще рече, че не може да стреля.
Ако се държим незабелязано на 10 метра от Дио,
може и да имаме шанс да го победим. - Трябва да проучим внимателно.
Никога не може да си прекалено предпазлив с него.
Странно. Колата му спря.
Внимавай! Нещо лети към нас!
Г-н Джостар!
Какво правиш, Какьоин? - Хрумна ми нещо.
Хрумна ми как да разкрия Станда на Дио.
Следва продължение...
Превод: asimilator Редакция: pikapika3 & KoP3Le7o
Защо ме побиват тръпки при мисълта за Авдол и Иги?
Може би защото те бяха първите приятели, с които споделях обща цел.
Нашето пътуване, за да победим Дио...
Покажи ми Станда си, Дио!